Follia NOÈLIA DÍAZ VICEDO Pregunta’m per la pluja,
pel sol de mitja nit i la lluna del matí. Recorda’m les raons del cos les ungles dormides que fugen dels dits. Dóna’m la llengua del vent la sang de les coses que batega entre les parets de la casa I el mar. Dóna’m amor, tot tu en sang i pell On la sal tot ho cura. ¿Tens anima? Ànima soc- d’arrels de matinada ¿és meua la mar? soc llum, aire sense alenar esperit spiritus al teu pit. ¿He vingut a riure o a plorar? Llum entre foscor cargolada mire la nena I tota ella llueix arraulida a la catifa feta pedra. Aquest és el seny ¿I el fat? Dóna’m el temps, la veu de la dona, la tendresa dins la set. |